Tidligere: Jeg hallusinerte at jeg drepte henne.
- Du er arrestert for mord. - Krokene er laget av mennesker.
Ifølge bevisene drepte jeg Abigail Hobbs.
- Jeg føler meg såret. - Du var heldig som kom unna meg.
Jeg presset ham fordi han reddet liv.
- Jeg sa at du ikke skulle det! - Jeg drepte dem ikke.
Noen sørger for at ingen tror meg.
Du kommer deg inn i mordernes hoder. Men du slipper også dem inn.
Jeg vil hjelpe deg.
Jeg vet hvem jeg er. Men jeg er usikker på om jeg vet hvem du er.
- Er du en morder, Will? - Will...
- Hallo, Will. - Hallo, dr. Lecter.
Tolv uker tidligere
Denne retten kalles mukozuke.
Sesongbasert sashimi. Sjøpiggsvin, musling og blekksprut.
For en flott presentasjon, doktor.
Kaiseki.
En japansk kunstform som hedrer smaken og estetikken i det vi spiser.
Vel, det er nesten en synd å spise det.
Jeg synes aldri det er en synd å spise noe.
Jeg kjenner ikke igjen fisken.
Han var en flyndre.
Forrige gang jeg laget dette var for min tante Murasaki.
Under liknende uheldige omstendigheter.
- Hvilke omstendigheter? - Et tap.
Dette er et tap. Will er et tap og vi sørger over et dødsfall.
Wills død er min skyld, ikke din.
Det er begges skyld.
Tenk at Will kan bli dømt for 5 mord, mens jeg bare kan bli dømt for ett.
Det er ikke du som er anklaget.
Det vil jeg bli. I gangene hos FBI.
Og det vil du også.
Ifølge Will Graham var dette ditt verk.
Will var blodhunden din, ikke overse dit han peker.
Det gjør jeg ikke.
Du må etterforske meg. Det er til vårt felles beste.
Ja, det er det.
Men jeg kan ikke overse at blodhunden min ble gal.
Før han pekte i din retning.
Vi kan ikke definere Will kun ut i fra hans galskap.
Vi kan ikke definere Will i det hele tatt.
...det deg til å føle deg?
Hva sa du?
Jeg sa: Hvordan får det deg til å føle deg?
Det får meg til å føle at jeg sitter over en vanntank.
Og du kaster baller i håp om å få se et plask.
Men du bommer hele tiden.
Heldigvis har jeg tid til flere kast. Du er jo på mitt sykehus.
Du er min pasient nå, Will.
Jeg snakker ikke til deg, Frederick.
Jeg vil snakke med dr. Lecter.
Ifølge dr. Bloom ble du advart mot-
- å sette en med Will Grahams problemer ut i felten.
Ja, det er korrekt.
Var du klar over at dr. Bloom ville skrive en rapport?
Ja, hun fortalte meg hva hun skulle gjøre.
Rådet du henne til å ikke gjøre det?
Jeg sa at hun måtte gjøre det hun mente var nødvendig.
Tydeligvis mente hun at rapporten var nødvendig.
Det er anklager om forsømmelse. Det er alvorlig, Jack!
Jeg sa ikke at det var forsømmelse, men dårlig dømmekraft.
Dårlig dømmekraft er forsømmelse.
Det vil utføres en intern granskning.
Det burde det.
En intern etterforsker er en som kommer til en slagmark etter slaget-
- og bruker bajonetten på de sårede.
Du har såret agent Crawford.
Hvem tror du får smake bajonetten?
Det er et generelt ønske om at dette skal forsvinne.
Raskt og stille.
I lys av det, dr. Bloom, vil jeg sette stor pris på-
- om du trakk rapporten tilbake.
Nei, Will Grahams liv er ødelagt. Hvordan det skjedde må rapporteres!
Beklager, Jack.
Dr. Bloom er ikke lett å overtale.
Dette kommer til å bli stygt.
Det er det allerede.
Var det en storm?
Det ser ut som noen sprenger beverdemninger igjen.
- Det lukter skikkelig vondt her nede. - Sikkert døde bevere.
Buck!
Få meg vekk herfra!
Will Graham har bedt om å få treffe meg.
Jeg har lyst til å treffe ham.
Jeg er fortsatt nysgjerrig på hvordan han tenker, -
- til tross for alt som har skjedd.
Han påvirker deg fortsatt.
At Will Graham ber om å få treffe deg avslører at han vil manipulere deg.
Og hvis jeg går med på å treffe Will?
Vil det avsløre at du vil manipulere ham.
Jeg savner ham.
Du er besatt av Will Graham.
Jeg er fascinert.
Som besatt.
Og det vil han utnytte.
Will er vennen min.
Hvorfor? Hvorfor er han vennen din?
Han ser på sin egen mentalitet som grotesk, men nyttig.
Som en stol laget av gevir.
Han kan ikke undertrykke den han er. Jeg beundrer den ærligheten.
Det aner meg at du kan kjenne deg igjen i den.
Hva klarer ikke du å undertrykke, Hannibal?
Hallo, Will.
Dr. Lecter.
Fortapt i tanker?
Ikke fortapt.
Ikke nå lenger.
Jeg pleide å høre tankene inne i hodet mitt-
- med samme tone og trykk-
- som om ordene kom ut av munnen min.
Og nå?
Nå...
Nå høres de indre stemmene ut som deg.
Jeg kan ikke få deg ut av hodet mitt.
Vennskap kan av føre til et brudd på individets adskilthet.
Nei, du er ikke min venn.
Lyset fra vennskap vil ikke nå oss på en million år, så langt unna er vi.
Det er vel lettere å tro at jeg er ansvarlig for mordene-
- enn å akseptere at du er det. - Det er det.
Den indre stemmen kan bli en metode for å ta kontroll over adferden din.
For å ta ansvar for det du har gjort.
Å gi tankene ord kan føre til klarhet.
Jeg har klarhet.
Om deg.
Samtalene våre var kun om at du skulle åpne øynene-
- for sannheten om hvem du er.
Det du gjorde mot meg er i hodet mitt.
Og jeg skal finne det.
Jeg kommer til å huske, dr. Lecter.
Og når jeg gjør det, vil oppgjørets time komme.
Jeg har stor tro på deg, Will.
Det har jeg alltid hatt.
Det er utrolig hva som faller av oss når vi går gjennom et rom.
Det vi lærer av celledød:
Nyt verden mens vi har den og gi litt tilbake.
Jeg prøver å gjøre meg bemerket hvor enn jeg er.
Forhåpentligvis ikke med DNAet ditt.
Hvor lenge skal du beholde dressene mine?
- Du må kanskje utvide garderoben din. - Det gjør jeg ofte.
Det er bare en formalitet, ingen forventer å finne noe.
Kanskje bortsett fra Will Graham.
Da blir han skuffet.
Det flotte med det du gjør er at det er sikkert.
Det er dine bevis som vil få Will dømt.
Vel, jeg har funnet nok.
Ingen grunn til å spekulere eller lese noe inn i noe.
Så mye enklere enn psykiatri.
Will gjør sitt beste for å forstå hvor han er. Og hvorfor.
Du skulle beskytte ham.
- Fra ham selv? - Ja.
Jeg er ikke sint på deg. Ikke mer enn på meg selv.
Vi overså det alle sammen, hva det nå var. Er...
Vi er ikke alle mistenkte.
Du er ikke mistenkt. Du er den nye Will Graham.
- Takk for at du kom, dr. Lecter. - Jack, hva kan jeg gjøre for deg?
Jeg håpet du kunne hjelpe meg med en psykologisk profil.
Denne veien, doktor.
Dette er det fjerde liket vi har funnet.
Det er i alle fall ett til.
- Hvor lenge har de vært her? - Vet ikke, men det er gjort mye-
- for at de skal holde seg. De er dekket med harpiks.
Det store var delvis forseglet og råtnet på innsiden.
- De andre så balsamerte ut. - Han eksperimenterer fortsatt.
Har de blitt injisert med silikon?
De har blitt injisert med noe.
- Silikon? - En teknikk for fiskemodeller.
Det gjør at kroppen beholder formen etter døden.
Han lager menneskemodeller.
Du lager modeller av ting du vil beholde. Disse ble kastet i elven.
Kanskje de ikke var perfekte.
Dette er de han har kvittet seg med.
Jeg gir deg tillatelse til å diskutere meg som din pasient.
- Med hvem? - Jack Crawford.
"Avsløring av pasientinformasjon begrenses av det situasjonen krever".
Hva er situasjonen, Hannibal?
Will Graham kom med anklagelser.
Jack er bare grundig.
Du holder agent Crawford nær deg.
Vi deler en besettelse.
Jeg fikk møte Will Graham i dag.
Jeg konsulterte ved et FBI-åsted.
Jeg sto i Wills sko, så gjennom hans øyne og jeg så døden.
Slik jeg tenkte meg at han så den.
Hvorfor vil du invitere FBIs undersøkelser?
Jeg er så åpen og ærlig som jeg kan være.
Du opprettholder et inntrykk av innsyn.
Samtidig som du setter meg i en situasjon der jeg må lyve for deg.
Igjen.
Du lyver ikke bare for meg.
Hvor langt vil denne flørten med FBI gå?
Det virker som Jack Crawford mistenker meg mindre enn du gjør.
Jack Crawford vet ikke hva du er i stand til.
Det gjør ikke du heller.
Kom igjen!
Hvordan har hundene det?
Bra. Winston rømmer, men de andre venner seg til det.
Hvor rømmer Winston?
Hjem.
Han kommer ikke til å finne meg der.
Ikke i dag.
Men kanskje en dag. Med rett forsvar.
Jeg er ikke representert nå.
- Du gir advokatene sparken. - De er FBIs advokater.
Da finner jeg en advokat som ikke er tilknyttet FBI.
Hva slags forsvar tror du jeg har?
Automatisme. En kan argumentere at en ikke er kriminelt ansvarlig-
- på grunn av bevisstløshet. - Bevisstløshet?
Will... Sinnet ditt sto i flammer.
Du hadde ingen kontroll over hva du gjorde og husker det ikke.
Hva om jeg kunne huske det?
Hva om jeg kunne huske hvordan dette ble gjort mot meg?
Hva om du kunne huske hvordan du gjorde det?
Du tror på Hannibal.
Jeg tror at den Will Graham som står foran meg nå-
- ikke er i stand til å utføre slik vold.
Jeg tror du mistet grepet og tidvis ikke var den Will Graham jeg kjenner.
Jeg hører Hannibals stemme.
I mitt sinns brønn.
Jeg hører ham si ord han ikke har sagt.
Det er ikke fantasien min, det er noe annet.
Han du noensinne hjulpet en pasient med å gjenopprette minner?
Lukk øynene.
Føl tyngden i lemmene dine.
Se for deg deg selv på et trygt og avslappende sted.
Der det er trygt å slappe fullstendig av.
Uansett hvor dypt du går, går stemmen min med deg.
Dette fungerer ikke.
Hva så du?
Will? Hva så du?
Saltet og askebakt knollselleri med vegetarisk sel fou.
Frederick, du har satt meg på prøve.
Det er sjelden jeg lager mat uten kjøtt.
Jeg mistet en nyre. Jeg må passe på proteininntaket.
Den ble tatt fra deg. Du har kommet deg imponerende bra.
Man kan lære seg å elske beter.
Alana Bloom besøkte din tidligere pasient i dag.
- Will var aldri min pasient, - Det ironiske er-
- at han er min pasient, men nekter å snakke med meg.
Jeg føler jeg famler meg frem i hodet hans-
- som en førsteårsstudent med en truse.
Han er en utfordring for alle psykiatere.
Han er så klar og så oppmerksom.
Han er utdannet kriminalpsykolog og han er en massemorder.
En ettertraktet pasient. Eller han burde være det.
- Hvordan gikk dr. Blooms besøk? - Han ba henne hypnotisere ham.
Så han kunne gjenopprette minnene sine. Dette er nydelig.
- Lyktes han? - Bare med å lure dr. Bloom.
Det er trist å se en briljant psykiater falle for sånt.
Hun vil tro ham. Det vil jeg også.
Du innser vel at du er hans favorittemne?
Hannibal, Hannibal... Ikke med meg, men med alle andre.
Han forteller alle at du er et monster.
Hvis så er tilfelle, spiser du middag med en psykopatisk morder.
Du har fin hud.
Medisinske mapper på alle seks.
Voksne, menn og kvinner, ulike aldre, fra ulike stater.
Ikke noe til felles, utenom at de forsvant med bilene sine.
- Og med mye heroin i systemet. - Dødelig dose?
Med god margin.
Hva er den merkelige misfargingen på likene?
Vi fant spor etter BHT, et stoff for å bevare farger.
- Han vil at de skal se levende ut. - Skjøt dem fulle av heroin, -
- injiserte dem med konserveringsmidler og silikon.
Og så forsegler ham dem med et skall av hard harpiks.
- Hva er disse stikksårene? - Snørehull.
De ble hengt opp og presentert.
- Hvordan velger han dem? - Vi vet ikke.
Det virker tilfeldig, men hvis dette er søppelhaugen, -
- er jeg nysgjerrig på hvor mange han har beholdt.
Jeg vil ha en liste over folk som har forsvunnet med bilene sine.
Greit.
Det er fint å se deg.
Jeg er usikker på hvordan det er å se deg.
- Jeg sier ifra når jeg vet det. - Vet Jack at du er her?
- Nei, men det bør ikke overraske ham. - Det overrasket meg.
Jeg... holder ting adskilt.
Det er mange som er savnet.
- Har du mappen med deg? - Ja.
Og bilder?
Ja.
De første seks likene ble funnet på samme sted. I en elv.
Hva gjør han med dem?
Han velger dem, følger etter dem, bortfører dem og konserverer dem.
Og du vil vite hvordan han velger dem.
Jeg tenkte at du hadde noen tanker.
Dette er bilder av folk som fortsatt er savnet-
- under liknende omstendigheter fra tre forskjellige stater.
Fortell meg hva du ser.
Det er en fargepalett.
Hei, Winston.
Kom hit, gutt. Vær så god.
Du skylder vel også på meg?
Hallo, Jack.
Du må ta deg bedre av hunden.
Ja, jeg har dårlig samvittighet.
Alle hundene er merket, -
- men de rømmer i alle fall ikke til noe sted jeg ikke kan finne dem.
De leter bare etter Will.
Hm? Ja...
Er ikke det grunnen til at du er her?
Hør her, jeg forstår hvorfor du følte at du måtte skrive den rapporten.
Du tvilte på dømmekraften min da det trengtes.
Ja, det gjorde det.
Og den kommer til å hjelpe Wills forsvar.
Å deklarere Hannibals skyld er viktigere for Will enn forsvaret.
- Hannibal er ikke skyldig. - Det er ikke Will heller.
Men han klamrer seg til håpet om at Hannibal gjorde det.
Overbevis meg om at han ikke visste hva han gjorde.
Jeg vil gjerne bli overbevist.
En psykopat vil ikke være så redd for sannheten.
Will er skrekkslagen, men han prøver fortsatt å finne den.
Noen må finne sannheten, ikke sant, Winston?
Hvis Will ikke husker hva han gjorde, -
- vil han aldri akseptere sannheten.
Will?
Hei, Will.
- Hei, Jack. - Hvor var du nå?
På fisketur.
- Hva gjør du her? - Minner meg på hvem du var.
Den mannen hvis klasserom jeg gikk inn i.
Jeg husker den mannen. Minner er alt jeg har.
Tenk deg hvor flott det er å snuble over et nytt.
Jeg var nesten sikker på at Hannibal Lecter gjorde dette mot meg-
- og tvil er en merkelig ting.
Jeg hadde ingenting som kunne bevise for meg selv eller andre-
- at Hannibal var ansvarlig. Ikke engang et minne.
Har du noe nå? Har du gjenopprettet et minne?
Ja.
- Det er meningsløst. - Ikke for meg.
Han utførte det så bra.
Det var ikke en orgie av bevis, bare nok til å overbevise deg.
Vi etterforsket dine påstander om dr. Lecter, Will.
Grundig. Vi sjekket alle fibrene i alle klærne hans.
Vi tok DNA og fingeravtrykk. Vi fant ingenting.
- Dere slapp reven inn i hønsehuset. - Du sto over Cassie Boyles lik-
- og beskrev deg selv. - Jeg beskrev Hannibal Lecter.
Jeg kan ikke høre på dette lenger.
Jeg er ikke en intelligente psykopaten dere er ute etter.
Adjø, Will.
Du tror kanskje ikke på meg nå.
Men det kommer du til å gjøre.
Tekst: Ole Johan Grøndal Hansen www.broadcasttext.com